Sammendrag
Formålet med studien var å se på hvordan felles oppmerksomhet utvikles i dyader hvor
mødrene har en synshemning. Litteraturen på felles oppmerksomhet har i stor grad fokusert
på betydningen av visuelle holdepunkter. Et annet fokus har vært hvordan episoder av felles
oppmerksomhet spiller positivt inn på flere områder av barnas utvikling, blant annet
språkutvikling. Dersom det er slik at visuelle holdepunkter er viktig for å kunne inngå i felles
oppmerksomhet, og felles oppmerksomhet påvirker språkutvikling, kan man tenke seg at
språkutviklingen ville kunne påvirkes hos barn med synshemninger. Synshemmede barn lærer
imidlertid også språk, noe som kan bety at det finnes andre veier til felles oppmerksomhet enn
den visuelle. Noen studier har tatt for seg felles oppmerksomhet og synshemmede barn, men
det har vært lite fokus på felles oppmerksomhet i dyader hvor mødrene har synshemningen.
Denne studien følger to dyader hvor mødrene har en synshemning. Dyadene følges i
halvannet år, i perioden hvor barna går fra å være førspråklige og over til begynnende
språkbruk. Begge parters forsøk på å dirigere den andres oppmerksomhet kartlegges, og
det vurderes hvorvidt de ulike strategiene lykkes i å opprette eller opprettholde en episode av
felles oppmerksomhet. Den overordnede problemstillingen i studien var: Påvirker mødres
synshemning deres etablering og inngåelse i felles oppmerksomhet med barna?
Resultatene viser at det skjer en utvikling i både mødrenes og barnas strategier.
Mødrene og barna har en gjensidig tilpasning. Tilpasningen ses blant annet ved at barna
bruker lite gester som ville kreve mødrenes visuelle oppmerksomhet. Distalpeking
forekommer for eksempel ikke i noen av observasjonene, til tross for at det ble rapportert på
MacArthur at begge barna peker i andre situasjoner. Mødrenes tilpasning skjer ved at de
følger opp barnas nye ferdigheter etter hvert som de utvikles. Totalt sett tyder funnene på at
det finnes flere veier til felles oppmerksomhet. Mødrenes manglende tilgang på visuelle
holdepunkter hindrer dem ikke i å inngå i felles oppmerksomhet da både de og barna kan lage
ikke-visuelle markører som fyller samme funksjon som de visuelle holdepunktene stedet kan
benytte seg av taktile og auditive holdepunkter.