Sammendrag
Denne studien undersøker hvordan seks norsklærere i videregående opplæring reflekterer rundt bruk av skeiv aktivistisk litteratur i norskfaget. Læreplanen gir litteraturundervisningen nye formål, og fordrer samtidig andre typer tekstvalg. Tekster med skeiv tematikk har blant annet fått fotfeste i de tverrfaglige temaene demokrati og medborgerskap og folkehelse og livsmestring. Ferske studier viser dessuten at elevene savner en mer mangfoldig og inkluderende seksualitetsundervisning – også i fag som norsk. Det fremkommer samtidig at lærere mangler kunnskap om hvordan man kan inkludere skeive tekster i språkfagene. Denne studien søker derfor å stake opp kursen for en ny type litteraturundervisning gjennom denne problemstillingen: Hvordan mener et utvalg lærere i videregående opplæring at man kan inkludere skeive tekster i litteraturundervinsingen i norskfaget? Gjennom to fokusgruppeintervjuer gjennomført ved to skoler i Norges nord og sør har lærerne fått i oppgave å lese et utdrag fra Kristin Fridtuns Homoflokar (2018). I samtalen reflekterte de rundt hvordan utradisjonell, skeiv litteratur kan diskuteres, drøftes og problematiseres i et fag i ny drakt, jamfør Kunnskapsløftet 2020. Den tematiske analysen av datamaterialet viser at lærerne i større eller mindre grad er positive til å inkludere skeive tekster i undervisningen. Teksten posisjoneres hos lærerne etter hvilket fagsyn de har. Noen av lærerne ville lagt vekt på tekstens innhold, og følgelig brukt den for å diskutere holdninger til skeive i storsamfunnet. Andre ville lagt et mer retorisk-analytisk perspektiv på teksten, slik vi tradisjonelt vet at saktekster posisjoneres i klasserommet. Dette bunner ut av en kritikk mot Fridtuns retoriske språkføring. Majoriteten av lærerne påstår derfor at teksten trenger en motstemme, og noen av dem foreslår å gi elever leseoppdrag hvor teksten kan leses partisk. Analysen viser også hvordan lærerne anlegger et elevperspektiv og et lærerperspektiv i møte med skeive tekster. Ved Sørskolen påpeker lærerne at det ligger antydning til et spenningsfelt i forholdet mellom etniske og seksuelle minoriteter. Funnene viser at et interseksjonelt litteraturarbeid kan ha positiv innvirkning på denne type problemstilling. Ved Nordskolen drøfter lærerne hvordan man som lærer kan ivareta en inkluderende undervisning i møte med skeiv litteratur. De tolker seksualitet som svært skambelagt, og rapporterer om utfordringer knyttet til å undervise om denne skamfølelsen. En siste sentral utfordring viser seg ved at dagens skoleungdom i større grad enn før er “woke”». Dette påvirker ifølge lærerne elevenes muligheter til kritisk tenking og refleksjon – ofte i frykt for å oppfattes som eleven med avvikende perspektiver eller holdninger. Dette kan gjøre helklassesamtalen fattig og begrense elevers kritiske bevissthet.
This master’s thesis explores how six teachers within the subject ‘Norwegian’ in upper secondary school reflect on the use of queer activist literature in their Norwegian lessons. The curriculum provides the literature education new purposes and requires other types of texts at the same time. Texts within the topic of LGBTQ have been addressed within the interdisciplinary topics democracy and citizenship and health and life skills. Recent studies show that students wish to have a more diverse and inclusive sexuality education – also in subjects such as Norwegian. At the same time, it appears that teachers lack the knowledge of how to include queer literature in the language education. Thus, this study seeks to set out the course for a new type of literature education through this research question: How does a selection of teachers in upper secondary school think that one can include queer texts in literature education in the subject Norwegian? Through two focus group interviews at two different schools in the north and south of Norway, the teachers have been assigned to read an excerpt of Kristin Fridtun’s Homoflokar (2018). In the conversation, the teachers reflected on how untraditional, queer literature can be discussed and problematized in a recent renewed subject, cf. “Kunnskapsløftet 2020”. The thematic analysis of the data shows that the teachers, to a greater or lesser degree, are positive towards including queer texts in their teaching. The text is positioned according to the teachers’ professional views. Some of the teachers wanted to emphasize the content of the text, and consequently used it to discuss attitudes towards queers in society at large. Others would have a rhetorical-analytical perspective towards the book, as we traditionally know that factual texts are positioned in the classroom. This view comes from a critique towards Fridtun’s rhetorical use of language. The majority of the teachers therefore claim that the text needs an opposing voice, and some of them suggest giving students reading assignments where the text can be read biased. The analysis also shows how the teachers take a student perspective and teacher perspective when reading queer texts. At the Southern School, the teachers point out that there is a hint of tension in the relationship between ethnic and sexual minorities. The findings show that an intersectional literary approach can positively influence this type of problem. At the Northern School, the teachers discuss how one can maintain an inclusive approach towards queer literature in education. They interpret sexuality as something highly related to shame, and report on challenges related to teaching about this feeling of shame. One last challenge reveals itself as today’s youth, to a larger extent than earlier, is “woke”. The teachers tell that this affects the students’ abilities to think and reflect critically – usually in fear of being perceived as one with deviant perspectives or attitudes. This can result in poor quality of the whole-class conversation and limit the students’ critical consciousness.