Abstract
I løpet av tre uker i juli 2010 gjennomførte Kulturhistorisk museum arkeologiske utgravninger av et jernvinneanlegg og en enkeltliggende kullgrop på Beitostølen Helsesportsenter i Øystre Slidre. På jernvinneanlegget ble det dokumentert en blestertuft, et slaggutkast, to kullgroper og to blesterovner. Tufta besto av et enkelt arbeidsrom, med syllsteiner og voll i den ene langsiden og kortsiden, og delvis nedskåret i undergrunnen i den andre langsiden. Ovnsområdet var plassert i forkant av tufta, og ser ut til å ha stått under tak som en integrert del av blestertufta. Slaggutkastet var deponert umiddelbart inntil ovnsområdet i terrengets fallretning, hvorpå det er nærliggende å tolke at tufta har hatt en åpen veggløsning på dette punktet. Organiseringen av anlegget viser en rekke likhetstrekk med tidligere undersøkte jernvinneanlegg på Beitostølen og ved Dokkfløy, herunder spesielt såkalte ”jernvinneanlegg med kullgroper i samling” (JKS), eller Larsen type IIIC (Larsen 2009:128, Narmo 1996:20). Utgravningene viser imidlertid at det også er en viss grad av variasjon mellom disse anleggstypene, og jernvinneanlegget på Beitostølen Helsesportsenter. I ovnsområdet og slaggutkastet ble det dokumentert både renneslagg og bunnskoller, samt en rekke store stykker med sjaktmateriale. Begge blesterovnene var også relativt godt bevarte, med stående sjaktvegger i ca. 30 cm høyde. Begge ovnene kan kategoriseres som sjaktovner med slaggavtapning, som ut fra typologien generelt sett kan dateres til Fase II i yngre jernalder/middelalder. Ovnene var bygget opp med leire, som ble støttet opp med flettverk og flate heller. Rundt hellene ble strukturene stabilisert med avrundete store og mellomstore steiner. Selve ovnene var konstruert over grunne groper, som var delvis støttet opp med mellomstore steiner.
Kullgropene ble ikke snittet maskinelt, men formen ser ut til å ha vært sirkulær. I et tilfelle ble dette påvist ved hjelp av et prøvestikk i gropas nedskjæring, hvorpå en tydelig avrundet ytterkant lot seg dokumentere. De radiologiske dateringene fra anlegget plasserer virksomheten i overgangen mellom tidlig- og høymiddelalder, noe som sammenfaller godt med tidligere undersøkelser fra Beitostølen.
Prosjektleder: Jan Henning Larsen