Sammendrag
Masteroppgaven Tsai Ming-liangs ansikter – Auteuren, kunstfilmskaperen og multikunstneren handler om Tsai Ming-liangs filmatiske univers, sett fra et auteur-, avant-garde-, kunst- og kunstfilmperspektiv. Den består av en grundig analyse av tre av hans i alt ti spillefilmer: Vive L amour (1994), What time is it over there? (2001) og Face (Visage, 2009), der den sistnevnte vil være hovedfokus, da den er Tsais mest ambisiøse og nyskapende film så langt. Oppgaven gir leseren et inngående og komplekst bilde av Tsai som en moderne auteur og global kunstfilmskaper med et særegent, eksperimentelt, paradoksalt, personlig og selvrefleksivt filmspråk, med fokus på hva som særpreger hans univers, men også ved å se på hvordan det forholder seg til annen film i taiwansk, øst-asiatisk og internasjonal sammenheng. Jeg utvider dette perspektivet ved å trekke inn Tsai Ming-liangs mer ukjente virke utover filmmediet og ved å argumentere for at det er kontinuitet og intertekstualitet på tvers av, ikke bare hans filmografi, men hele hans kunstneriske virke. Jeg vil trekke inn både kunstfilmskapere og billedkunstnere for å plassere Tsai i en bredere kunst- og filmhistorisk kontekst som multikunstner. Videre vil jeg argumentere for at Face er nyskapende for film og kunst, dette ved å utforske, utfordre og forene filmsjangre og kunstformer.
The master thesis Tsai Ming-liangs faces – Auteur, artfilm director and multiartist is about Tsai Ming-liang s filmatic universe, seen from an auteur-, avant-garde- and artfilm perspective. It consists of an in depht analysis of three of his in all ten fiction films: Vive L amour (1994), What time is it over there? (2001) og Face (Visage, 2009), where Face will be the main focus as it is his most ambitious and innovative film so far. The thesis gives the reader a thourough and complex picture of Tsai as a modern auteur and global artfilm director with a distinctive, experimental, paradoxical, personal and self-reflecting film language, with focus on Tsai's distinctive film language, but also by looking at how his film language relates to taiwanese, east asian and international film. It will further develop this perspective by including Tsai Ming-liang s more unknown work beyond the film medium and by arguing that there is continuity and intertextuality in not only his whole filmography but in all of his artistic work. To place Tsai in a wider art- and filmhistorical context, as a multiartist, I will look at other artfilm directors and visual artists. I will further discuss how Face is innovative for film and art by exploring, challenging and unifying film genres and artforms.