Sammendrag
Etter at sykehusene i landet ble lagt om fra Statlig og Fylkeskommunal drift til Helseforetak, er det skjedd endringer mht økonomi og bemanning. Alle avdelinger har i økende grad merket nedskjæringer og krav om sparing. Lederens rolle i dette har blitt utsatt for sterkt press. Hva er innholdet i en leders arbeidsinnstruks nå i forhold til tidligere? Hvilke ansvarsfordeling gjelder? Hvordan forholder lederen seg til det å ha ansvar for drift og samtidig stå til ansvar for det faglige innholdet på avdelingen? Hva har skjedd med sykepleiefaget etter omlegging fra todelt til enhetlig ledelse? Hva er effektivitet og kvalitet, hvordan måles det, og er det målbart? Har innføring av ny eierskapsstruktur og helselovgivningen fra tusenårsskiftet påvirket lederens arbeidssituasjon, og i tilfelle på hvilken måte?
Disse spørsmålene har vært framme både i debatter i det offentlige rom, i media og kanskje særlig mellom de ansatte på de respektive avdelinger. Om enn med ulik valør. Et eksempel i denne sammenheng er hva Einar Aadland kaller ”Verdiklemma i offentlig ledelse” (Kronikk i Dagbladet Kultur 23.01.2005)
For meg som intensivsykepleiere med 25 års erfaring som leder og ansatt, er agendaen i denne oppgaven å sette søkelys på om lederne klarer å leve opp til ledelseskrav som finnes i lovgivingen på dette felt. Og hvordan de forholder seg til forventningene om at de skal lede både driftsmessig og faglig. Hva slags ledere bør en akuttavdeling ha, og hva er innholdet på den eller deres stillinger.
Etter valget 2005 fikk vi et skifte fra borgerlig mindretallsregjering til sosialistisk flertallsregjering. Regjeringen varslet at de ønsker politikerne tilbake i styrerommene til de regionale helseforetakene (RHF). Videre er sammenslåing av helseforetak kommet på agendaen. Det aller siste grepet fra regjeringen Stoltenberg av 2005 var å slå sammen Helse Øst og Helse Sør, til en gigantisk helseregion Sør-Øst som har et befolkningsgrunnlag tilsvarende halve Norges befolkning. Effektene av denne organisasjonsendringen, er det for tidlig å si noe om. Hvordan organisasjonsstrukturen for landets sykehus vil bli i framtida, ser fortsatt ut til å være et åpent spørsmål. Hvilke konsekvenser dette vil få med hensyn til endret forvaltningspolitikk, ressursbruk, personalvern og oppbygging av kompetanse er vanskelig å si. Kanskje blir våre grunnleggende sykepleieverdier ytterligere brynet. Eller blir våre etiske grunnverdier sterkere fokusert? Hvilken form for ledelse som er det beste redskap i utøvelsen av lederskap på akuttavdelinger, vil jeg forsøke å belyse gjennom denne oppgaven.