Sammendrag
Med utgangspunkt i TVNorges SMS-baserte program Mess TV drøfter denne oppgaven Horton og Wohls begrep parasosial interaksjon , John B. Thompsons mediert kvasi-interaksjon og Paddy Scannells for-anyone-as-someone . Jeg argumenterer for at alle disse begrepene er avgjørende preget av premisset om at fjernsynets publikum er en fraværende kommunikasjonspart. Som en konsekvens av dette beskriver de tre begrepene kommunikasjon til det jeg kaller en generell annenpart. Jeg hevder at begrepene derfor ikke er riktig dekkende for de kommunikative strukturene vi ser i SMS-baserte fjernsynsprogrammer som Mess TV. Videre hevdes det at den utvidede deltakelsen i programmer som Mess TV fører til nye oppgaver for programlederne, men at deltakelsen ikke fører til noen egalitær relasjon mellom programledere og deltakere. Til slutt foreslås tre nye begreper som skal ta bedre høyde for de kommunikative strukturene vi ser i programmer som Mess TV: til en, til noen, til alle.
Using the Norwegian SMS-based programme Mess TV as a point of departure, this thesis discusses Horton and Wohl s concept para-social interaction , John B. Thompson s mediated quasi-interaction and Paddy Scannell s for-anyone-as-someone . I argue that these concepts have one crucial premise in common, namely that they assume the television audience to be per se absent. As a consequence, the concepts describe communication to what I have called a general other. Therefore, these concepts do not adequately describe the kind of communicative structures we see in SMS-based television. Furthermore, I argue that the extended role played by audience participation in Mess TV changes the role of the hosts. The relation between hosts and participants, however, cannot be described as egalitarian. In the final chapter I propose three new concepts that I believe are better suited for describing the ways in which the communication is structured in programmes such as Mess TV: for-one, for-some, for-anyone.