Sammendrag
Som hos andre ungdommer, er selvoppfatningen til fjortenåringene vi møter gjennom oppgaven, tuftet på gode opplevelser, på vanskeligheter de har vært i gjennom og på erfaringer de bærer med seg. Vi kunne ha møtt ”spesialskoleelever” og latt dette trekket overskygge andre egenskaper. I stedet rettes søkelyset mot både de gode og de vonde sidene av ungdommenes hverdag. Slik får vi et multidimensjonalt bilde av dem, på veien for å forstå hva som gir dem motstandskraft mot vonde opplevelser og legger grunnlaget for en positiv selvoppfatning.
Vi møter ni unge mennesker. Ved hjelp av deres erfaringer får vi innblikk i hvordan det er å være ungdom på ulike arenaer; i skole, hjelpeapparat, hjem og fritid.
I møte med barnevernet som utreder og i prosessen knyttet til skolebyttet, forteller ungdommene at de ikke opplevde at de hadde påvirkningsmulighet. Denne følelsen av å ikke være aktør i eget liv, påvirker selvoppfatningen negativt. Ungdommenes opplevelse av å ikke bli hørt, forteller at mye må gjøres på det praktiske plan etter inkorporeringen av FNs barnekonvensjon i norsk rett 1.oktober 2003, hvor barn og unges rett til selvbestemmelse styrkes.
Skoleopplevelsene til de unge, har vært vanskelige. I hjemskolen har de ”mislykkes” i elevrollen. Spesialskolenes alternative innfallsvinkler gjør at ungdommene opplever at de fungerer bedre i skolehverdagen enn de tidligere har erfart. De forteller at de oppfører seg annerledes og at det gjør det lettere å konsentrere seg og å lære noe. I bakhodet ligger likevel årene hvor de ikke levde opp til forventningene. Det tar lang tid før ungdommene leser utfordringene de møter med tro på at de kan håndtere dem. Denne trege prosessen skyldes også at de ikke gir slipp på det dissonante miljøet, i og med at de fremdeles opplever en forankring i sitt nærmiljø.
Størst frihet og følelse av å være en aktiv deltaker i eget liv, opplever ungdommene i samvær med venner og i fritida. Vennene er selvvalgte. De går ikke i spesialskole og bidrar dermed til at de unge kan unnlate å integrere en forståelse av seg selv som ”spesialskoleelev”. Mange av aktivitetene de unge forteller om som viktige for deres oppfatning av seg selv, har symbolsk verdi. Aktivitetene er ikke bare viktige i kraft av sin egenverdi, men knytter bånd til både venner og andre jevnaldrende.
Slik jeg leser ungdommene, er deres selvoppfatning en skjør konstruksjon. Om vektskåla vipper mot det positive eller negative, er situasjonsbetinget. Hvis skoleopplevelsene veies opp mot erfaringer med familie, venner og egne ressurser, bygger likevel en hovedvekt av deres erfaringer på at de opplever en viss grad av påvirkningsmulighet. Dette styrker ungdommenes oppfatning av seg selv, og gir grobunn for troen på at de kan ta aktivt grep om sitt eget liv.