Sammendrag
Wilson, Elin Kristine
Utnevnelse av dommere
Virkelighetsoppfatninger bak reformen vurdert mot institusjonell teori og erfaringer fra Danmark
Veileder Trond Nordby
Bakgrunnen for denne oppgaven er en debatt som har pågått i Norge og i andre europeiske land angående bindingen mellom utøvende og dømmende makt. Domstolkommisjonen har utredet dette spørsmålet, og kommet med flere forslag om hvordan domstolene i Norge bør organiseres. Denne oppgaven tar for seg Domstolkommisjonens forslag og det endelige vedtaket av en ny utnevnelsesordning for faste embetsdommere. Det er Domstolkommisjonens utredning og de erfaringer som er gjort av en tilsvarende utnevnelsesordning i Danmark som utgjør datagrunnlaget i oppgaven.
Formålet med oppgaven har vært å undersøke hvilke effekter som kan forventes av den nye utnevnelsesordningen med et eksternt Innstillingsråd. For deretter å undersøke i hvilken grad disse effektene vil føre til en sikring og synliggjøring av dommernes dømmende uavhengighet. Undersøkelsen av hvilke effekter som trolig vil inntreffe har vært basert på forventninger fra institusjonell teori og erfaringer som er gjort av utnevnelsesordningen i Danmark.
Analysedelen er delt i tre kapitler hvorav det første ser på effekter som kan forventes av Innstillingsrådets sammensetning og av at medlemmene av Innstillingsrådet oppnevnes av Regjeringen. Det andre analysekapittelet ser på effekter av Innstillingsrådets forhold til andre statsorganer som Regjeringen, Justisdepartementet og domstoladministrasjonen. I det siste analysekapittelet belyses effekter som kan ventes å inntreffe som følge av åpenhet og innsyn i utnevnelsesprosessen.
Domstolkommisjonen forventer at denne utnevnelsesordningen vil sikre og synliggjøre uavhengigheten, men slutningene i denne oppgaven har vist det motsatte. Ut fra de slutningene som er gjort i denne oppgaven forventes det at uavhengigheten verken vil sikres eller synliggjøres på en tilfredsstillende måte. Den nye utnevnelsesordningen har mange likhetstrekk med den tidligere ordningen, slik at det i realiteten ikke vil føre til en tilstrekkelig endring. Uavhengigheten vil ikke sikres eller synliggjøres som en følge av sti-avhengighet eller institusjonell treghet.