Abstract
Dette prosjektet handler om skilsmissesakene som kom for Oslo Domkapitelrett på begynnelsen av 1600-tallet. Prosjektet søkte å finne ut hvilke, regler og følelser som ble knyttet til samlivsbrudd og ekteskapskonflikter som kom for Oslo Domkapitelrett, og hvordan disse ble behandlet og framstilt i retten. Videre hadde prosjektet som mål å diskutere hvordan sakene kan brukes som kilde til normer og forventninger til ekteskap, og undersøke hvordan tidligere forskning har gjort dette. Skilsmisse var et marginalt fenomen, og skilsmissetilgangen var streng, både i lovverk og i praksis. Det som er nytt med min forskning er nærstudiene av sakene ved Oslo Domkapitelrett, samt perspektivene jeg analyserer etter. Den tidligere forskningen som er gjort om Oslo Domkapitels saker er gjort i et hovedsakelig rettshistorisk perspektiv, mens jeg har forsøkt å utvide dette perspektivet for også å inkludere normer og forventinger. Jeg har funnet at dommerne ved Oslo Domkapittel hovedsakelig dømte etter loven. Dommerne kunne vise seg å være pragmatiske og søke å finne den beste mulige løsningen for ektefolk som ikke klarte å forlikes. Disse var det veldig få av, og de fleste sakene fulgte det gitte mønsteret. Om normer og forventinger til ekteskapet har jeg funnet at man forventet en viss form for kjærlighet og varme innenfor samfunnets gitte rammer. Vold ble sett ned på både av øvrighet og vanlige folk, selv om det ikke rettslig gav rett til skilsmisse. Samfunnet i Osloområdet i perioden 1606-1618 fremstår som både rigid og pragmatisk, i det at lovverket og normsystemet i utgangspunktet var strengt – samtidig som det fantes muligheter for å synde og bli tilgitt.