Abstract
Rettsdogmatisk fastlegges den nedre grense for det utvidede forsøksansvaret i straffeloven §§ 131 og 145. Dernest klargjøres generelle trekk ved bevissituasjoner som kan oppstå ved et slikt straffeansvar. Det skal benyttes rettslig bevisteori til å analysere og tydeliggjøre forutsetningene lovgrunnlaget hviler på hva gjelder bevisbedømmelse under det utvidede forsøksansvaret. Videre benyttes teorien til å undersøke faktisk bevisbedømmelse. Hovedproblemstillingen er å få fastslått hvordan de bevismessige utfordringer som gjør seg gjeldende ved et slikt utvidet forsøksansvar forutsettes håndtert, og dernest hvordan de håndteres i praksis.