Abstract
Svinesundprosjektet er et forvaltningsinitiert utgravningsprosjekt organisert og administrert av Universitetets kulturhistoriske museer (UKM). Prosjektet vil gå over en femårsperiode, fra år 2000 til 2004. Bakgrunnen for prosjektet er etablering av ny trase for Europavei 6 fra Svingenskogen i nord til riksgrensen i sør, i Halden kommune, Østfold (figur I). Formålet med prosjektet er, som Kulturminneloven legger opp til, å ivareta de automatisk fredete kulturminnene som blir berørt av den nye veien, og deres informasjonspotensiale på en best mulig måte. For nærmere opplysninger vises det til bind I, Varia 54, om Svinesundprosjektet (Glørstad 2002a). Svinesundprosjektet må regnes som et stort og relativt komplekst utgravningsprosjekt som berører en hel rekke problemfelt innen arkeologien. Først og fremst har man de rent faglige forhold, men også kulturminneforvaltningens forhold til samfunnsutbyggingen aktualiseres. Store prosjekter genererer videre mye administrasjon av personale og økonomi, noe som setter krav til prosjektets organisasjon. I tillegg til de faglige resultatene fra prosjektet, høstes det derfor også erfaringer av administrativ og forvaltningsmessig art, som kan ha interesse for ettertiden. En del av disse momentene vil presenteres ved prosjektets avslutning, men er også gjort rede for i årsrapportene til prosjektet (Glørstad 2002b, 2003b, 2004).Dette bindet av UKMs Varia er den tredje av fire planlagte utgivelser av resultatene fra utgravningene ved Svinesund. Det presenterer utgravningene fra fire steinalderboplasser samt et totalundersøkt gravfelt fra eldre jernalder. Alle undersøkelsene ble utført sommeren 2003. Boplassene ligger i den nordlige enden av den prosjekterte veiparsellen, mellom Svingenskogen og Oredalen. Undersøkelsene i den sørlige delen av den planlagte E6, fra Stensrød til Ringdalsfjorden, var avsluttet sommeren 2002 (Glørstad 2003a). Gravfeltet som ble undersøkt, lå ved Langkas, omtrent midt i den prosjekterte traseen (figur 2 og 3). De undersøkte boplassene er et utvalg av fornminnene på nordsiden av det som i steinalderen var ei stor øy Uamfør Glørstad 2002a: 25). Gravfeltet lå på fastland da det var i bruk i jernalderen. Øya ble landfast omkring 700 f.Kr. Garnfør Høeg 2002: 134). De framgravde sporene etter menneskelig aktivitet dekker tidsrommet fra 4400 f.Kr., til merovingertid, ca 600 e.Kr., med hovedvekt på steinalder. Feltlederne samt prosjektmedarbeideren presenterer de enkelte boplassene. Prosjektleder står som redaktør.
Prosjektleder og redaktør: Håkon Glørstad.