Abstract
Det er store variasjoner i pedagogisk praksis i skolen, og “tilpasset opplæring” forstås og praktiseres på ulike måter i skole-Norge. Frafall i vidergående skole er et økende samfunnsproblem i Norge. Bedring av elevenes læringsutbytte er viktig for å snu denne negative trenden. Denne studien gir et innblikk i erfaringene som tre rektorer i den videregående skolen har gjort i arbeidet med tilpasset opplæring og oppfølging av elevenes læringsutbytte. Studiens tittel er: «Lære mer, fullføre og bestå» - et spørsmål om ledelse?
Studiens problemstilling er:
Hvordan arbeider rektor med tilpasset opplæring og elevenes læringsutbytte?
For å belyse problemstillingen har vi valgt følgende tre forskningsspørsmål:
1. Hvordan forstår rektor begrepet «tilpasset opplæring»?
2. Hvilke muligheter og utfordringer står rektor overfor i tilretteleggingen av
tilpasset opplæring?
3. Hvordan følger rektor opp skolens arbeid med tilpasset opplæring og elevenes
læringsutbytte?
For å belyse begrepet «tilpasset opplæring» blir i hovedsak Dale og Wærness (2008) sine teorier benyttet. Perspektiver på ledelse er hentet fra Wadel (2003), Emstad og Postholm (2010), Møller og Ottesen (2011) og Lillejord (2011). Ledelse blir rammet inn et relasjonelt- og et distribuert perspektiv, og støttes av teori av henholdsvis Fuglestad (2003), Wadel (2003), Sørhaug (2009) og Ottesen og Møller (2008). Til slutt retters søkelyset på skolekulturen i videregående skole, hvor Andy Hargreaves (2003) sin teori blir benyttet.
Studien har en en kvalitativ tilnærming til problemstillingen, nærmere bestemt et kvalitativt forskningsintervju. Datamaterialet er hentet inn ved å intervjue tre rektorer i den videregående skolen. Rektorene gir fyldige beskrivelser av sine erfaringer knyttet til ledelse og tilrettelegging for og oppfølging av tilpasset opplæring. I denne studien fokuseres det kun på en liten del av rektors «verden», nemlig håndteringen av tilpasset opplæring, et semi-strukturert livsverdenintervju (Kvale & Brinkmann, 2010).
De empiriske funnene blir løftet fram og analysert i kapittel 4, for så å bli drøftet i lys av teori i kapittel 5.
Studien konkluderer med at rektorene er samstemte i sin forståelse av tilpasset opplæring og prinsippets målsetting. De har likevel en noe ulik oppfatning om tilpasset opplæring kan realiseres og hvordan det kan realiseres. Rektorene gir uttrykk for at de vet for lite om elevene som begynner på skolen, noe som gjør at de kommer sent i gang med tilpasningene. De fleste tilpasningene skjer innenfor de yrkesfaglige utdanningsprogrammene, hvor de plasserer elevene i ulike grupper utira nivå.
Rektorene synes det er utfordrende å lede en pedagogisk virksomhet, hvor det stadig stilles krav ovenfra og utenfra om endring og utvikling. Det kan synes som om rektorene ønsker å lede de pedagogiske utviklingsprosesser på egen skole, men den «balkaniserte kulturen» som råder gjør dette arbeidet både utfordrende og vanskelig.
Avslutningsvis blir det pekt på behovet for videre forskning innenfor temaet.