Abstract
Euphonium i en forholdsvis uvanlig sammenheng: symfoniorkesteret. Framgangsmåten for å finne ut noe om hvordan det blir benyttet i forhold til andre mer tradisjonelle instrumenter, er gjennom anlyse av verkenes instrumentasjon, samt kontekst som påvirker komponister til å velge instrumentet.
Oppgaven baserer seg på teorier av Colin Roust og E.J. Robbins om instrumentets nytteområder. Disse trekkes stadig inn for å måles opp mot egne resultater og antakelser. Roust og Robbins suppleres, avkreftes og bekreftes gjennom studier av komponister som Richard Strauss (Don Quixote og Ein Heldenleben), Leos Janacek (Sinfonietta og Capriccio) og Gustav Holst (Planetene). Hver av disse med forskjellige forutsetninger for å inkludere nettopp dette instrumentet.
Instrumentets roller (personifiseringer) gjennom programmusikk står sentralt for å vurdere instrumentets assosiasjoner hos lytteren, som her står i fokus. Instrumentets funksjon sammen med andre orkesterinstrumenter basert på klangfarge og harmonikk blir også vektlagt. Funksjons- / rolleanalysene står sentralt for å definere euphoniumets egenskaper i symfoniorkesteret.